![](https://s.0472.ua/section/logo/upload/pers/10/logo.png?20240901)
Понад тисяча мешканців Криму та Сходу України втекли на Черкащину
Понад тисяча осіб, тікаючи від військових дій на Сході або з окупованого Криму, вибрали місцем тимчасового проживання Черкащину.
Близько місяця у Черкасах працює Центр гостинності, у якому приймають та видають продукти харчування і речі для переселенців. Сам центр розташувався у приміщенні колишньої тютюнової фабрики по вулиці Благовісній. Відразу на вході висить оголошення про те, що прийом речей призупинено. У самому центрі зустрічаємо заступника координатора Черкаського центру гостинності Тетяну Скляренко. Вона, відповідаючи на наше запитання, чому речі більше не приймають, просто показує кімнати, завалені одягом, посудом, іграшками та харчами.
– Дуже швидко розбирають продукти харчування, засоби жіночої та дитячої гігієни, дитячі візочки. Надміру зараз жіночих речей. Близько 20 волонтерів працюють щодня з 8 ранку до 20 вечора без вихідних, і нікому не відмовляють, – говорить Тетяна Скляренко.
Заперечує, що переселенці перебирають харчами.
– Дуже велика кількість переселенців із дітьми, власне їм вередувати нема чого, – розповідає.
Волонтери у Центрі гостинності не просто приймають і сортують речі, а й спілкуються з біженцями. Психологічний стан деяких – нестабільний, зважаючи на те, що вони побували в місцях військових дій. Часто вони просто не можуть адекватно реагувати на доброзичливість та бояться надавати персональну інформацію. Із такими працюють спеціалісти Центру соціальних служб для сім'ї, дітей і молоді. Щодня по обіді у центрі також працює спеціаліст центру зайнятості, соціальний працівник, які допомагають із пошуком роботи чи оформленням соцвиплат.
Серед проблем переселенців – відсутність постійного житла й труднощі з оформленням реєстрації за місцем проживання.
– Є люди, які зазнали певних психологічних зривів, і вони неспроможні одразу піти на роботу, там лишилися їхні домівки, близькі, родичі. Таких не багато, їм потрібна кваліфікована допомога, щоб налаштувати їх на мирне життя. Це питання не одного дня – змиритися з тим, що людина може не повернутися додому. Однак не можна казати, що такі всі. Є такі, що приїхали цілими родинами: бабусі, дідусі, діти, внуки… Вони вже впевнені в тому, що назад не повернуться. Побачили, що в Черкасах до них доброзичливо ставляться, що тут більш європейський рівень спілкування. Близько десятка таких я знаю особисто, – ділиться Тетяна Скляренко.
Одну з родин ми зустріли просто в центрі гостинності. Вони приїхали із Луганська на початку червня, саме коли розпочиналися бойові дії. Охоче відповідають на запитання, однак називатися не бажають. Вони не ходили на референдум і хотіли голосувати на президентських виборах, однак не змогли. Приїхали трьома сім’ями, самотужки винайняли трикімнатну квартиру. Коли дізналися про Центр гостинності, прийшли туди не тільки по допомогу: жінка почала працювати волонтером. Чоловік також не сидить без роботи – працює дистанційно через мережу інтернет. Хоч їм дуже сподобалися Черкаси, вони сподіваються на те, що війна закінчиться і вони зможуть повернутися до Луганська. Цікаво, що й чоловік, і жінка родом із Росії.
– Ми двадцять років прожили в Україні і, поки все це не почалося, навіть не думали, що станемо такими патріотами, – зізнається подружжя.
Чоловіча частина родини збирається стати на облік у Черкаський військкомат.
– Воювати я не зможу вже, – зізнається чоловік, – але водієм можу…
Вони пояснюють, чому виїхали, а не залишилися там обороняти свою землю.
– А там неможливо бути за Україну. Там за це можна було і вмерти. Там вся влада, міліція, СБУ – все було під Росією. Не можна було ні прапор український підняти, ні українською заговорити. Тим паче сказати, що ти за Україну. Я хотів добровольцем піти в армію. Але там це нікому не потрібно було… В армію народної республіки набирали, а от в українську – ні. За це тільки постраждати можна було, – розказує чоловік.
На питання, що робитимуть, якщо війна там затягнеться, кажуть, що працюватимуть тут. Однак думки такої не допускають і щиро вірять, що настане мир пишуть Вечірні Черкаси.